JÄNES KAPSAAIAST Vassili Livanovi jutustus
Isand! - Pardon?
Monsieur! Võib paluda hetkeks te tähelepanu?
Olen üks suur kõrv.
Ma kuulsin, et te tegelete lastega. Kas võiksite ka mind aidata?
Mis mõttes? - Selles mõttes, et tuua lapsuke.
Ma tahaksin poissi. - Paistab, et ta on hull. Mis mina siia puutun?
Kohe näha, et oled soos üles kasvanud. Osuta talle teene, elame siin ju ilma sissekirjutuseta.
Kust ma... - Leia ja kõik! - Kust... - Seda peab teadma, kallike!
Kui just nii! Madam! Mis probleemid on?
Poissi, pisikest. Kui see pole teile raske?
Mis te nüüd, see on ju meie elukutse.
Lendan, lendan, juba lähen!
Miks mina? Mul on endalgi probleeme.
Keeras käki kokku! Oh!
Minu sünnisoo. Pärapõrgu!
Inspekteerimine!
Vasta kiiresti, kust leitakse väikeseid inimlapsi?
Noh! Aeg saab läbi! - Kapsaaiast. - Kapsaaiast.
Mitte ette öelda! Muuseas, ära arvasite.
Õppida on vaja, tohmanid! Areneda! Mitte istuda siin soos.
Kuskil ma nägin kapsapõldu.
Siin ta ongi.
Noh, kuidas on, orvuke, jõudsid ära oodata?
Oleks nagu poiss.
Madam, siin on teie poeg. Minu õnnitlused!
Tuleb tunnistada, see polnud lihtne. - Oh, kui kenake!
Olete te kindel, et just tema on minu poeg? - Mis küsimus see on?
Kes teaks seda paremini kui mina - kurg?!
Adieu! - Suur tänu teile!
Nüüd on nad nagu perekond.
Kelle sa talle sokutasid? - Mis tähtsust sel on, ta on rahul.
Aga kõrvad? - Mis kõrvad? - Ah kõrvad. Geniaalsuse tunnus. Jaa.
Nüüd on ta haldjate kuninga pimedas lossis
ja ainult kõige vapram rüütel suudab ta vabastada.
"Ma kas vabastan ta või hukkun!" ütles valjult vanem vend.
Sa lihtsalt ei usu - laps juba ise loeb ja kirjutab. Paistab, et ka luuletab.
Mitte nii, nagu meie omad. - Mis meie lastega on? - Ainult süüa nõuavad.
Üks, kaks! Üks, kaks!
Kiiresti, kiiresti, pingestatult!
Ära loe kõndides, komistad!
Verlaine? Prantsuse keeles? Ei või olla!
Aga sa ei saa ju mitte midagi aru?
Jah, ma ei saa midagi aru, aga mulle tundub, maman, et olen prantslane.
Ta loeb juba kõigis keeltes!
See-eest meie omad oskavad lennata!
Ja kes ei lenda, see ei söö!
Ema, ma kogu aeg mõtlen - ehk ma olen heitlaps? - Mis mõttes?
Sul on sinised silmad nagu vanaisal. Seda on ju kohe näha.
Aga mulle ikka kangastub, et ma olen prints kaugelt maalt
ja kuskil kaugel-kaugel ootab mind printsess kristallpalees.
Aga kus mina siis olen? - Noh, kus siis ikka! Kodus - köögis.
Aitäh sellegi eest!
Lapsed kasvasid suureks, pesa jäi tühjaks. Nukker on.
Aga ära unusta, et me osaleme suures inimlapse kasvatamise protsessis.
Noh, see on veel suure küsimärgi all!
Ma ei teadnudki, et sind huvitab
kõrgem matemaatika.
Mida see veel tähendab?!
Mamma, ma ei ole enam väike. - Kas tõesti?
Andesta mulle, kuid ma lahkun. - Kuidas lahkud? Kuhu sa lähed?
Oma printsessi otsima. - Mu jumal, kuidas aeg lendab!
Ma ei märganudki, et sa oled suureks saanud.
Kui ka keegi ütleb mulle - printsessi pole seal, siis nimelt just printsess mind huvitama peaks.
Sest olen ma ju märgatavalt ilus, tark ja hea. Uskuge, printsess, müüt see olema ei pea.
Ülivahva playboy teel su juurde, ahoi!
Teel su juurde on nüüd, mu printsess sa.
Su juurde nüüd teel, mu printsess sa.
Kuhu sa lähed? Ülepääsu pole, silda pole, mitte midagi pole, ei pääse üle.
Silda pole, midagi ei ole, ei pääse üle, silda pole.
Nali!
Neiu,
kas võib esitada ebadiskreetse küsimuse? - Jah?
Kas te olete printsess? - Ei, minu nimi on Punasilm.
Koidupunasilm! Kui poeetiline!
Ma elan nende suurte kapsapeade taga seal aianurgas. Aga sina?
Oh, minu villa on kaugel, seal, selle suure põllu taga.
Meenub Pasternak? "Elu ära elada pole üle põllu minna".
Meenub. Meil siin on ainult kapsad, pastinaak siin ei kasva.
Kas külla tuled? - Muidugi.
Ja sul pole vaesest naisest kahju?
Pole midagi, küllap ta hakkab nüüd lapselastega tegelema.
Jutustas Pastella